> Tizenkilencedik fejezet

> > "Aki bízik szívében, bolond az." (Péld 28,26)

> Láttam ekkor álmomban, hogy midőn Reményteljes visszatekintett, Tudatlant, kit maguk mögött hagytak, utánuk jönni látta. "Nézd csak, mondá Keresztyénnek "mily messziről biceg utánunk amaz ifjú."

> Keresztyén. Látom; társaságunkkal, úgy látszik, nem sokat gondol.

> Reményteljes. Pedig azt hiszem, nem lett volna kárára, ha idáig együtt tart velünk.

> Keresztyén. Természetesen; de jótállok érte, hogy ő egészen másként gondolkozik.

> Reményteljes. Én is azt vélem; de azért jó volna mégis bevárnunk.

> Ezt megtették. Ekkor Keresztyén így szólott hozzá: "jöjj velünk, miért maradsz oly igen hátra?"

> Tudatlan. Gyönyörűségem telik benne, ha magánosan mehetek; sokkal szívesebben megyek egyedül, mint társaságban, kivévén ha a társaság nagyon kedvemre való.

> Erre mondá Keresztyén Reményteljesnek, de halk hangon: nemde megmondtam, hogy mit sem gondol társaságunkkal? – de mégis így szólott: jer, töltsük beszélgetéssel az időt, míg e magános vidéken keresztül haladunk. Erre Tudatlanhoz fordult s kérdé: nos, hogy vagy? mint áll a dolog Isten és lelked között?

> Tudatlan. Azt hiszem, jól, mert szívem min-

> 183

> dig jó gondolatokkal van eltelve, mik utamban vigasztalnak.

> Keresztyén. Miféle jó gondolatok azok? közöld legalább velünk!

> Tudatlan. Miért ne, Istenre és a mennyre gondolok.

> Keresztyén. Ezt az ördögök s elveszett lelkek is teszik.

> Tudatlan. De én vágyakozom is utánuk.

> Keresztyén. Ezt is sokan cselekszik, kik hihetőleg soha sem fognak a mennyországba jutni. Kívánsággal felindul a restnek lelke; de semmi nem lészen neki. (Péld 13,4)

> Tudatlan. Én úgy gondolkozom azokról, hogy értük mindent elhagyok.

> Keresztyén. Kétlem; mert nehezebb mindent elhagyni, mint némelyek képzelik. De mi adja neked azon meggyőződést, hogy Isten és a menny kedvéért mindent elhagyál?

> Tudatlan. Saját szívem mondja.

> Keresztyén. A bölcs így szól: "aki bízik szívében, bolond az." (Péld 28,26)

> Tudatlan. A rossz szívre vonatkozólag igen; de az én szívem jó.

> Keresztyén. Miként bizonyítod be?

> Tudatlan. A mennyhez való reménységgel biztat.

> Keresztyén. De nem csalhat-e meg ebben szíved? mert szíve által az ember könnyen oly reménnyel biztattathatik, melynek semmi alapja nincs.

> 184

> Tudatlan. De nálam szív és élet összhangzik, s azért reményem helyes alapon nyugszik.

> Keresztyén. Ki mondja azt neked, hogy nálad szív és élet összhangzásban van?

> Tudatlan. Maga szívem mondja.

> Keresztyén. Hogyan, szíved? ha e dologban Isten szava nem nyújt bizonyságot, akkor minden más érvénytelen.

> Tudatlan. Hát nem jó szív az, melynek gondolatai jók, s nem jó élet, mely Isten parancsaival egyezik?

> Keresztyén. Az mindenképpen jó szív, amelynek gondolatai jók, s az jó élet, amely Isten parancsaival egyezik. De egész más dolog ilyenekkel bírni, vagy ilyenekről csak képzelődni.

> Tudatlan. Mondd csak, kérlek, mit nevezel jó gondolatoknak, s mit Isten parancsaival egyező életnek?

> Keresztyén. Különféle jó gondolatok léteznek: némelyek önmagunkat, mások Istent, mások Krisztust, s megint mások más-más dolgokat illetnek.

> Tudatlan. Mik önmagunkra vonatkozólag jó gondolatok?

> Keresztyén. Olyanok, melyek Isten szavával egyeznek.

> Tudatlan. Mikor egyeznek önmagunkra vonatkozó gondolataink Isten szavával?

> Keresztyén. Ha ugyanazon ítéletet mondjuk ki magunkra, melyet Isten szava mond. Világosabban fejezem ki magamat. Isten szava termé-

> 185

> szeti állapotukban szól az emberekről: "nincsen csak egy igaz sem. Nincsen, ki ismerné, nincsen, ki keresné az Istent." (Róm 3,10) Továbbá: "az ember szívének gondolatja gonosz az ő ifjúságától fogva." (1Móz 8,21) Ha ily gondolatoktól mélyen elfogódunk, csak akkor jók gondolataink, mert megegyeznek Isten szavával.

> Tudatlan. Soha sem fogom elhinni, hogy szívem oly rossz lenne.

> Keresztyén. Éppen ezért nem volt magadról egész életedben jó gondolatod. De hadd folytassam tovább. Miként szívünket, úgy életünket is igazgatja a szó. S ha mármost szívünk s életünk azon ítélettel, melyet Isten igéje mindkettőre kimond, megegyezik, akkor mindkettő jó, mert azzal összhangzásban van.

> Tudatlan. Világosabban magyarázd ki magadat.

> Keresztyén. Isten szava azt mondja, hogy: az ember útjai görbe utak, nem jók, hanem fonák utak. (Zsolt 125,5; Péld 2,1–4.15; Róm 3,12) Azaz mondja: természetüknél fogva letértek a jó útról s ugyanazt nem ismerék fel. Ha tehát valamely ember mélyen alázott szívével így gondolkozik életéről, akkor jó gondolatai vannak róla, mert Isten szavának ítéletével megegyeznek.

> Tudatlan. Mit tartasz te Istent illető jó gondolatoknak?

> Keresztyén. Ugyancsak olyanokat, melyek Isten szavával összhangzásban vannak. Erről most nem adhatok neked hoszasabb felvilágosítást. De

> 186

> ami Isten hozzánk való viszonyát illeti, e tekintetben, akkor helyesek róla gondolataink, ha arról vagyunk meggyőződve, hogy ő jobban ismer bennünket, mint önmagunk, s hogy meglátja bennünk a bűnt, ott és akkor is, ahol és amikor mi nem látjuk; ha arról vagyunk meggyőződve, hogy legbensőbb gondolatainkat is tudja, s hogy szívünk legrejtettebb mélysége folyton nyitva s feltárva fekszik szeme előtt; ha arról vagyunk meggyőződve, hogy visszatetsző előtte, ha bizonyos önhittséggel állunk elibe, látszassanak bár tetteink a legjobbaknak.

> Tudatlan. Azt hiszed, oly esztelen vagyok, hogy nem tudom elgondolni: Isten bizonyosan tovább lát, mint én? Vagy hogy Isten előtt legjobb cselekedeteimre is támaszkodni akarnék?

> Keresztyén. Nos, hát miként fogod fel tulajdonképpen e dolgot?

> Tudatlan. Azt vélem: Krisztusban kell hinnem, hogy megigazuljak.

> Keresztyén. Hogyan? azt hiszed, Krisztusban kell hinned ‚ mikor még azt sem látod be, hogy reá szükséged van? Nem ismered el sem eredendő, sem elkövetett bűneidet, hanem oly véleményben vagy magadról s arról, amit cselekszel, hogy abból világosan kitűnik: olyannak tartod magadat, ki még sohasem ismerte el, hogy Krisztus igazsága az ő megigazulására szükséges lenne. Hogy mondhatod tehát: én hiszek Krisztusban?

> Tudatlan. Hitem, mindazok dacára, miket mondasz, elég jó.

> Keresztyén. Hogy hangzik tehát hitvallásod?

> 187

> Tudatlan. Hiszem, hogy Krisztus meghalt a bűnösökért, és hogy Isten kegyelmes elfogadása által törvénye iránti engedelmességemért Isten előtt megigazulok és az átok alól felmentetem. Vagy így: Krisztus az ő érdeme erejénél fogva vallásos kötelességeimet az Isten előtt kedvessé teszi, s így megigazulok.

> Keresztyén. Engedd meg, hogy e hitvallásodra válaszolhassak.

> 1) Hited csak képzelt; mert Isten szavában ily hitről sehol sincs szó.

> 2) Hited hamis, mert a Krisztus igazsága által való megigazulásnak nem ad helyet, s a magad igazságának tulajdonítja azt. E hit folytán nem személyedet igazítja meg Krisztus, hanem tetteidet, s személyedet csupán tetteid kedvéért. S ez hamis. Azért hited csalárd, s Isten törvényének kijelentése napján a harag alatt hagy. Mert a valóban megigazító hit a lelket, mely mélyen érzi, hogy a törvény csak haragot szül, mintegy ösztönzi arra, hogy Krisztus igazságában keressen menedéket. Mert Krisztus igazsága nem arra szolgál, hogy engedelmességedet Isten előtti megigazulásodra kedvessé tegye; hanem hogy személyedet megigazítsa előtte, s ezt az igazságot azáltal nyerte el számunkra, hogy helyettünk cselekedett, s szenvedte azt, amit a törvény mitőlünk követelt. Az igaz hit megragadja ez igazságot, s ez öltönybe burkolva s így védve minden szeplő nélkül mutattatik be a lélek Istennek, általa elfogadtatik s minden kárhozattól szabadnak nyilváníttatik.

> Tudatlan. Hogyan! azt kívánod, hogy abban

> 188

> bízzunk, mit Krisztus saját személyében, nélkülünk cselekedett! ezen öncsalás szabad folyást engedne kedvcsapongásainknak, s megengedné, hogy egészen élvezeteinknek éljünk. Mert miért is állna érdekünkben a jó élet, ha Krisztus igazságánál fogva mindenben megigazulunk, csak benne higgyünk.

> Keresztyén. Tudatlannak neveztetel, s e nevet méltán viseled. Éppen e válaszod igazolja, amit mondok. Tudatlan vagy abban, amit megigazító igazságnak neveznek; s ugyanolyan tudatlan arra nézve, miképp biztosítsad a hit által lelkedet Isten súlyos haragja ellen. Igen, tudatlan vagy a Krisztus igazsága által üdvözítő hit valódi hatására vonatkozólag is, amely a lelket megalázza, s Krisztusban Istenhez vonzza, hogy nevét, szavát, útjait s népét szeressék, s nem mint te tudatlanságodban képzeled, a vétekben megmaradjanak.

> Reményteljes. Kérdezd meg tőle, hogy kinyilatkoztatta-e Krisztus az ő szívében valaha magát!

> Tudatlan. Hogyan! hát te azok egyike vagy, kik közvetlen kijelentésekben hisznek? Akkor egyenesen kimondom, hogy mindazt, mit úgy ti, mint minden más hozzátok hasonlók e dologra vonatkozólag mondanak, nem tartom egyébnek, mint egy kificamodott elme torzszülöttének.

> Reményteljes. Krisztust a természeti ember testies felfogása szerint nem lehet üdvözítő módon felfogni, míg a Fiú az Atyától ki nem jelentetik.

> Tudatlan. Ez a ti hitetek, de nem az enyém. Mégsem kétlem, hogy az enyém ugyanolyan jó, mint a

> 189

> tietek, habár fejemben nincs annyi tücsök, mint a tiétekben.

> Keresztyén. Engedd, hogy erre vonatkozólag még pár szót szóljak. Nem szabadna e dologról oly könnyelműen szólanod. Mert azt állandóan tanúsítani fogom (mint barátom is tevé), hogy senki Jézus Krisztust fel nem ismerheti, hacsak nem Isten, az Atya kijelentése által. A hit is, mely által a lélek Krisztust megragadja, ha helyes, szükségképpen kell, hogy [Isten] hatalmas ereje roppant nagyságánál fogva működjék. De amint látom, e működésről nincs fogalmad. Azért ébredj fel, ismerd meg nyomorúságodat, s keress menedéket az Úr Jézusnál! akkor igazsága által, mely Isten igazsága is, a kárhozattól megszabadulsz. (Máté 11,27; Róm 10,3.4)

> Tudatlan. Oly gyorsan haladtok, hogy nem tudok veletek lépést tartani. Csak menjetek hát előre; én kissé hátramaradok.

> Ekkor Keresztyén e szavakkal fordult útitársához: "jöjj, édes Reményteljesem, látom: ismét egyedül kell mennünk."

> Láttam ezután álmomban, hogy bátran mentek előre, míg Tudatlan a hátuk mögött bicegett. "Én igen sajnálom e szegény embert," mondá Keresztyén a társának. "Bizonyosan rossz véget fog érni."

> Reményteljes. Ah, városunkban van egy csomó hasonló fajtájú ember; egész családok, sőt egész utcák, s mi több: még zarándokok is. S ha már nálunk otthon oly sokan vannak, mennyien lehetnek még az ő hazájában!

> Keresztyén. Valóban, jól mondja a Biblia:

> 190

> elvakítá szemeiket, hogy ne lássanak. (Ésa 6,10; Ján 12,40) De miután magunkban vagyunk, mit tartasz ily emberek felől? Hiszed-e, hogy valaha meggyőződhetnek vétkeikről, s következőleg veszélyes állapotuk miatt aggódhatnak?

> Reményteljes. Nem, édesem, a kérdésre felelj magad, mert te öregebb vagy, mint én.

> Keresztyén. Néha-néha, gondolom, megeshetik. De miután a természettől fogva tudatlanok, nem látják be, hogy az ily meggyőződés javukra szolgál. Azért esztelenül, ezt figyelembe nem veszik, hanem vakmerőségükben tovább haladnak, hogy szívükben önmaguknak hízelegjenek.

> Reményteljes. Azt hiszem, az Úr félelme igen üdvös reájuk nézve, ha zarándokokká lesznek.

> Keresztyén. Mindenesetre üdvös, csak igazi legyen, mert meg vagyon írva: "Az Úr félelme a bölcsesség kezdete." (Jób 28,28; Zsolt 111,10; Péld 1,7; 9,10)

> Reményteljes. Miként írnád le az igazi félelmet?

> Keresztyén. Az igazi istenfélelem három dologban nyilatkozik: 1) keletkezése által. Ered üdvös bűnelismerésből; 2) a lelket buzdítja, hogy Krisztushoz mint egyetlen üdvéhez ragaszkodjék; 3) szent félelmet hoz létre s tart fenn Isten szavai s útjai iránt; a lelkiismeretet érzékennyé s vigyázóvá teszi, hogy sem jobbra, sem balra le ne térjen, s valami olyasmihez ne forduljon, amely Istent az őt illető tisztelettől megfosztaná, a belső békét za-

> 191

> varná, Isten lelkét bántaná, vagy az ellenségnek káromlásra okot szolgáltatna.

> Reményteljes. Helyesen beszélsz. – Azt hiszem, hogy igazat szóltál. Hamar elhagyjuk már e Bűvös földet?

> Keresztyén. Hogyan; meguntad talán e beszélgetést?

> Reményteljes. Dehogy, de nagyon szeretném tudni, hogy hol vagyunk.

> Keresztyén. Alig kell még két mérföldnyit mennünk. De térjünk ismét beszélgetésünkre.

> A tudatlanok nem ismerik fel azon meggyőződéseket, melyek által felébreszthető a félelem, s melyek javukra szolgálnak, s azért azokat elnyomni igyekeznek.

> Reményteljes. Hogy történhetik ez?

> Keresztyén. 1) azt vélik, az ily félelem az ördög műve (jóllehet az igazi félelem tulajdonképpen mégis Isten műve), s e véleményben ellentállanak neki, mint oly dolognak, mely egyenest veszedelmükre vezet; – 2) azt vélik, eme félelem megfosztja őket hitüktől, holott fájdalom, e szegény emberek éppen semmi hittel nem bírnak. S azért megkeményítik iránta szívüket, – 3) azon tévhitben vannak, hogy nem szabad magukat a félelemnek átengedniök, azért, ennek dacára, vakmerőségükben megmaradnak; – 4) úgy látják, hogy eme félelem az ő nyomorult önigazolásukat semmivé teszi, s azért ennek teljes erejükből ellene állanak.

> Reményteljes. Ezeket némi részben magam

> 192

> is tapasztaltam. Mielőtt megismertem volna magamat, én is éppen így voltam.

> Keresztyén. Jól van; most Tudatlan szomszédunkat hagyjuk magára, s vessünk fel egy másik tanulságos kérdést.

> Reményteljes. Szívesen, azonban te kezdd meg.

> Keresztyén. Örömest. – Nem ismertél-e körülbelül tíz évvel ezelőtt egy bizonyos Korfiát, ki akkoriban sokat beszélt az istenfélelemről?

> Reményteljes. Ó, igen: Kegyelemfosztottságban lakott, Tiszteletreméltóságtól körülbelül két mérföldnyire fekvő városban, s háza egy bizonyos Forduljmegével (*) volt határos.

> Keresztyén. Igen; vele egy fedél alatt lakott. Ez ember egykor igen nyugtalan vala; azt hiszem, hogy akkor vétkeinek s annak következményeinek némi felismerésére jutott.

> Reményteljes. Én is úgy gondolom, mert miután házam nem nagy távolságra feküdt az övétől, gyakran hozzám jött, még pedig könnyes szemmel. Valóban szántam ez embert, s némi reményt is tápláltam iránta. De rajta lehet látni, hogy nem mindnyájan jutnak el a mennyországba, akik "Uram! Uram!"-at kiáltanak.

> Keresztyén. Egykor azt mondta nekem, hogy ő is, miként mi, el van határozva, hogy zarándokútra kel; de egész hirtelen megismerkedett egy bizonyos Segítsmagadonnal s ekkor egészen visszavonult tőlem.

> Reményteljes. Miután beszélgetésünk róla

> > (*) Szabadi Bélánál rendre: Gonoszfalva, Tisztesség, Szélkakas. [NF]

> 193

> folyik, vizsgáljuk meg, miért lehetnek ő és más hozzá hasonlók oly hirtelen hitehagyók.

> Keresztyén. Ez igen tanulságos lehet, azonban neked kell megkezdeni.

> Reményteljes. Az én nézetem szerint e következő négy okot tehetjük fel:

> 1) Jóllehet az ilyen emberek lelkiismerete felébredt, de azért mégis változatlan maradt. Ha tehát a vétkük felismerése által támadt félelem kisebbedik, kihal vele a menny utáni vágyakozásuk is, s ismét visszatérnek azon élethez, melyet elhagyni látszottak.

> 2) Egy más ok meg abban fekszik, hogy szolgai emberfélelem tartja őket hatalmában: mert az emberektől való félelem tőrbe ejt. (Péld 29,25) Jóllehet tehát ők a menny után látszanak lángolni mindaddig, míg a pokol lángja ismét körüllobogja őket, s mihelyt ijedségük kissé lecsendesedett, ismét más gondolatokra jutnak; s úgy gondolkoznak: óvatosoknak kell lenniök, hogy veszélybe ne rohanjanak, hogy mindent (de tulajdonképpen maguk sem tudják, mit) el ne veszítsenek, vagy hogy legalább maguknak, szükségtelen kellemetlenségeket ne szerezzenek. S így a világ martalékaivá lesznek.

> 3) A szégyen, mely a keresztyénséget kíséri, kőként fekszik útjukban. Büszkék ők s dölyfösek, s a keresztyénség szemeikben csekély s megvetendő. Mihelyt tehát letesznek a pokol s a bekövetkezendő harag miatti félelemről, előbbi útjaikra térnek ismét vissza.

> 194

> 4) A vétkükről való komolyabb elmélkedések elviselhetlenek előttük, jóllehet ennek megtekintése mindjárt az első pillanatban odakergetné őket, hol az igazak menedéket keresnek s biztosságban vannak, mégis, miután a vétek és büntetésre vonatkozó minden gondolatot kerülnek, s így az Isten haragja miatti első félelmet legyőzik, az történik, hogy mindjobban megkeményítik szíveiket, oly utakat választván, amelyeken egyre jobban megkeményednek.

> Keresztyén. Csaknem eltaláltad a dolgot, mert mindezek alapja csakugyan a szív és akarat változásának hiánya. Ezért hasonlítanak a bűnbánásra képtelen gonosztevőhöz, ki remeg s reszket a bíró előtt, s szívből látszik bánni bűnét; de ez csak az akasztófa előli félelemből történik, s nem a vétke feletti borzalomból. Az ily embert csak szabadon kell bocsájtani, s mindenki meg fogja látni, hogy ugyanolyan zsivány lesz, mint azelőtt volt; ez azonban nem történhetnék, ha szíve megváltozott volna.

> Reményteljes. Miután én már visszaesésük okait felhoztam, most te mutasd ki a rendet s módot, hogy miként történik ez.

> Keresztyén. Igen szívesen. Azzal kezdik, hogy Istenről, halálról, ítéletről gondolataikat el igyekeznek vonni. Ezután lassanként elmulasztják magános istenszolgálati gyakorlataikat, aminők a kamrácskájukban való imádkozás, kedvcsapongásaik elleni küzdelem, vétkeiken való őrködés s aggódás. Azután az élő s tüzes keresztyének társaságát elkerülik, majd közömbösek lesznek a nyilvános isten-

> 195

> tiszteleti gyakorlatok iránt, aminők: Isten igéjének hallgatása s olvasása. Ezek után a hívők egyik vagy másikának ezt vagy amazt hozzák fel, hogy vallásuktól való eltántorodásukat igazolják. Majd meg világias érzelmű, kicsapongó életű s gyönyört kereső emberekkel kezdenek közelebbi összeköttetésbe lépni. Ezután titokban hiábavaló beszélgetésekbe bocsátkoznak, s igen örülnek, ha valakiben, kit jámbornak tartottak, olyasmiket találhatnak, hogy példája után annál kikapóbban járhatnak el. Később csekélyebb vétkeket nyilvánosan, szégyen nélkül követnek el, s végül, ha ily módon megkeményítették magukat, valódi alakjukban mutatkoznak. Így ismét a romlás árjába rohannak, s ha a kegyelem valamely csodája meg nem akadályozza, öncsalódásukban örökre el kell veszniük.