> Második fejezet

> > Aki az ő kezét az eke szarvára veti és azokra néz, amelyek mögötte vagynak, nem alkamatos az Istennek országára (Lukács 9,62).

> Láttam most álmomban, hogy az ember futni kezdett; de még nem volt messze kunyhójától, mi-

> 7

> dön neje és gyermekei ezt észrevéve, kiabáltak utána, hogy forduljon vissza (Luk 14,28), de az ember befogta fülét s tovább futott, így kiáltozva: élet, élet, örök élet! – hátra sem tekintett, hanem sietve ment a rónaságon tova.

> A szomszédok is kijöttek, hogy őt lássák (Jer 20, 10.) s midőn elfutott, kicsúfolák némelyek, mások fenyegeték, majd még mások utána kiabáltak, hogy térjen vissza; kettő közülük elhatározá,, hogy erővel visszahozzák, ezek egyike Makacs, másika Hajló nevet viselt.

> Az ember azonban már jó darabot elhaladt, de miután elhatározták, hogy utána mennek s ezt teljesítették is, rövid időn utolérték. Ekkor így szólott az ember: szomszédok, miért jöttök utánam? ők így feleltek: hogy rávegyünk, hogy velünk visszatérj; de ő ekképpen válaszolt: ez semmi esetre meg nem történhetik; ti Romlás városában laktok, mely jól tudom, hogy az én születési helyem is, és itt ti előbb utóbb meghalva, sokkal mélyebbre fogtok alásüllyedni, mint a sír, s oly helyre, mely tűz és kénkővel lobog, – hagyjatok nekem békét, jó szomszédok, s jöjjetek inkább ti is velem.

> Mit, mondá Makacs, elhagyjuk barátainkat, s hátat fordítsunk minden vigasznak? Igen, viszonzá Keresztyén – mert ez volt a neve, – mivel mindazok, amikről lemondtok, nem érdemesek, hogy csak hasonlításba is tétessenek azoknak legcsekélyebbjével, miket én óhajtok élvezni (2Kor 4,18), s ha velem akartok jönni, éppoly jól jártok mint én; mert ott, hova én megyek, több van mint elég (Luk

> 8

> jertek tehát s győződjetek meg szavaim igazságáról.

> Makacs. Mily dolgok azok, melyeket te keressz, hogy az egész világot is elhagynád elérésükért.

> Keresztyén. Én egy elveszhetetlen, meg sem mocskolható örökséget keresek, mely mennyekben tartatik (1Pét 1,4) s azoknak jut a meghatározott időben részül, kik komolyan igyekeznek utána. Íme, itt könyvemből olvashatjátok, ha kedvetek van.

> Makacs. Ej! el könyveddel, akarsz-e velünk visszatérni vagy sem?

> Keresztyén. Nem, én nem, mert kezemet az eke szarvára vetettem (Luk 9,62).

> Makacs. Jöjj Hajló szomszéd, forduljunk vissza s térjünk nélküle haza; van az őrült embereknek egy neme, kik, ha egyszer valami bogaruk van, bölcsebbeknek hiszik magukat, hogynem mint hét bölcsek, kik az okosságra intenek (Péld 26,16).

> Hajló. Nem kell mindjárt csúfolkodni! ha mindaz, mit jó Keresztyén mond, való, akkor azon dolgok, mik után ő igyekszik, csakugyan jobbak, mint melyekkel mi bírunk. Én hajlandó volnék szomszédommal menni.

> Makacs. Hogyan – neked is elment az eszed? fogadd el a tanácsot s jöjj vissza. Ki tudja, hova fog még vezetni ez a vízeszű ember. Legyen eszed s térj vissza, térj vissza.

> Keresztyén. Nem, nem! sőt te is tarts inkább Hajló szomszédoddal. Mert azon dolgok, mikről én szólok, biztosan elérhetők, sőt azoknál

> 9

> még felségesebbek is. Ha nem hiszel nekem, olvasd e könyvet, s meg fogod látni, hogy az abban mondottak igazsága annak vérével van megerősítve, aki készítette (Zsid 9,17–24.).

> Most hát Makacs szomszéd, így szólott Hajló, kedvem kezd kerekedni, s szándékom elmenni ezen jó emberrel és sorsomat vele megosztani. De édes úti társam, ama kívánt hely útját tudod-e?

> Keresztyén. Egy Evangelista nevű ember utasított, hogy azon szoros kapu felé siessek, mely előttünk látszik, hol folytatandó utunkra nézve tudomást szerezhetünk.

> Hajló. Jer édes szomszéd, menjünk! – s így együtt mind a ketten elmenének.

> És én, mondá Makacs, én ismét visszatérek házamba. Ily eltévelyedett rajongóknak útitársa nem akarok lenni.

> Láttam azután álmomban, Makacs visszatérte után, mint távozának tovább a mezőségen Keresztyén és Hajló, így kezdvén beszélgetésüket.

> Keresztyén. Nos édes szomszéd, hogy érzed magad? Igen örülök, hogy rávehettelek a velem jövetelre. Ha Makacs úgy érezte volna a láthatatlan világ erejét és borzalmait, miként én, nem fordított volna oly könnyűszerrel hátat nekünk.

> Hajló. Hallod-e Keresztyén szomszéd, mondd el csak nekem bővebben, miután itt rajtunk kívül úgyis senki sincs, mily dolgok azok tulajdonképpen, melyek elé sietünk, s mi módon jutandunk azok élvezetéhez?

> 10

> Keresztyén. Szívem sokkal jobban tud ezekről beszélni mint nyelvem; de miután oly nagyon óhajtod tudni, olvasni fogok rólok könyvemből neked.

> Hajló. S azt véled, hogy könyved szavai bizonyosan igazak?

> Keresztyén. Igen bizonyosan, mert attól származnak, aki hazudni nem tud (Tit 1,2).

> Így már jól van, mondá Hajló, – nos hát mik azon dolgok?

> Keresztyén. Örökkévaló királyság és örök élet, mely számunkra azért adatik, hogy örökké bírhassuk (1Kor 15; Ján 10,27–29).

> Hajló. Dicső! és tovább?

> Keresztyén. Nekünk van szánva az igazság koronája, s oly ruhák, melyekben tündökölni fogunk, miként a nap az ég boltozatán (2Tim 4,8; Jel 22,5; Máté 13,43).

> Hajló. Mily fenséges! s több is van még?

> Keresztyén. Ott nem hordjuk a keresztet, s nem lesz szenvedés és siralom, mert az Úr letörli szemeink könnyeit (Ésa 35,10; 60,19.20; Jel 7,16; 21,4).

> Hajló. S kik leendenek ott társaink?

> Keresztyén. Kerubok és Szeráfok (Ésa 6,2; 1Thess 4,16.17; Jel 5,11), oly teremtmények, kiknek látása elvakítaná szemeidet. Ezer meg ezer, akik mielőttünk e helyre költöztek, kiknek egyike sem okoz a másiknak fájdalmat; mert mindnyájan szeretettel és szentséggel teljesek; örök tetszése szerint járva Isten arca és állva tekintete

> 11

> előtt ; egy szóval ott látni fogjuk a véneket, fejükön arany koronákkal (Jel 4,4), látni fogjuk arany lantjaikkal a szüzeket (Jel 14,1–5), látni fogjuk azon férfiakat, kiket az Úr iránti szeretet miatt szétvagdaltak, megégettek, vadállatokkal tépettek szét, s a tenger mélyébe vetettek, kik ott mindannyian boldogok, felöltöztetve halhatatlanságba mint egy ruhába (Zsid 11,33–40; 2Kor 5,2.3.4).

> Hajló. Ezeknek már csak puszta hallása is elragadja a szívet: hanem örvendhetünk-e valóban ezen dolgoknak, s miként lehetünk azoknak részeseivé?

> Keresztyén. Az Úr, azon ország ura, megíratta ezt e könyvben (Ésa 55,1.2; Ján 5,37; 7,37; Jel 21,6; 22,17), amelynek veleje, hogy ő oly igazán fogja nekünk mindezt ingyen megadni, amily igazán mi vágyakozunk utána.

> Hajló. Jól van, édes útitársam, örömmel hallám e dolgokat! s most rajta, kettőztessük meg lépteinket!

> Keresztyén. Én a hátamon levő teher miatt nem bírok sebesen menni.

> Beszédüket végezve látám álmomban, hogy egy iszapos mocsárhoz érkezének, mely szintén a síkság közepette vala, s miután nem vigyáztak, hirtelen mind a ketten beleestek. A mocsár neve Csüggedés volt. Egy darabig csak evickéltek benne s Keresztyén már kezdett a hátán levő teher miatt az iszapba süllyedni.

> Ah, így szólott Hajló, nos hát hol vagy Keresztyén szomszéd? Valóban magam sem tudom, válaszola Keresztyén. Erre Hajló haragra

> 12

> gyúlt s boszúsan mondá társának: Ez ama boldogság, melyet nekem ígértél? Ha már a kezdete is ily gonosz, mit várhatunk még attól, mi ez és útazásunk vége között van? Csak éltemet menthessem meg, miattam bírhatod magad ama dicső országot. S e szavakkal minden erejét egy-két ízben összeszedvén, kiszabadult a mocsárból és az iszap azon oldalán, mely házához legközelebb feküdt, gyorsan elsietett, s Keresztyén nem látta többé.

> Keresztyén magára hagyatott s ide oda evickélt Csüggedés mocsarában, de mindig a mocsár azon oldala felé igyekezett, mely házától távol s a szoros kapuhoz legközelebb feküdt; ez sikerült ugyan neki, de még sem bírt belőle kijönni a hátára nehezedő teher miatt. Egy embert láték álmomban hozzá jönni, ki Segítő nevet viselt, ez kérdezte tőle, mit csinál ott?

> Uram, szólott Keresztyén, egy Evangelista nevű ember mondotta, hogy ezen úton menjek, s azon szoros kapu felé utasíta, hogy a következendő haragot elkerülhessem, és amint arra mentem, beleestem ide.

> Segítő. De hát miért nem ügyeltél a nyomra (Máté 7,7.8; Ján 14,6; Ésa 35,8)?

> Keresztyén. A félelem annyira szorongatott, hogy a legközelebbi útnak vágtam s így estem ide.

> Segítő. Add ide kezedet; oda nyujtotta, mire kihúzta és felállítá a kősziklára az ő lábait s biztatta, hogy folytassa tovább útját (Zsolt 40,3).

> Ekkor magam hozzá menék ahhoz, ki őt kihúzta s mondám: Uram, mért nem tétetik járha-

> 13

> tóvá azon út, mely Romlás városától a szoros kapu felé vezet, hogy a szegény utasok biztosabban juthatnának oda. Ő így felelt nekem: ezen iszapos mocsárt nem lehet soha járhatóvá tenni. Azon posvány ez, melybe mindennek mocska és tisztátalansága, mint mely a bőnről való meggyőződéssel mindig együtt jár, – ömlik, s épp ezért nevezik Csüggedés mocsarának. Mert mihelyest a vétkes az ő elveszett állapotának tudatára ébred, lelkében bizonyos félelem, kétely s kínos aggály támad, melyek mind együttesen itt rakódnak le, s épp ez az oka e hely rosszaságának.

> A Királynak nem tetszik, hogy ezen hely ily veszélyes maradjon (Ésa 35,3.8). Munkásai, királyi mérnökök vezetése alatt, már több évszázad óta fáradoznak, hogy e dsrab földet, hacsak lehetséges, járhatóvá tegyék. Sőt tudom, hogy itt legalább húszezer, sőt millió szekér üdvhozó tanítás elnyeleték, melyeket minden évszakokban a királyság minden részeiből hordottak össze (s hozzáértők állítják, hogy ezek voltak a legjobb módszerek, e hely jó földdé változtatására). Ha tehát lehetett volna, itt már lenne út. De mindazok dacára, amiket tevének, ez még mindig Csüggedés mocsara.

> Jóllehet a törvényhozó vezetése alatta mocsáron keresztül jó és biztos ösvény rakatott; de azért olyankor, midőn a mocsok kidagad, ami rendesen időváltozáskor szokott történni, könnyen el lehet téveszteni a csapást. S ha észreveszik is az emberek, fejük szédülése miatt mégis könnyen félre léphetnek, s az iszaptól rútul bemócskoltatnak, az előttük levő nyo-

> 14

> mok dacára. De amint az ember a szoros kapuig hatolt, a föld azonnal jó.

> Láttam most álmomban, hogy Hajló hazaérkezett; s szomszédjai csakhamar meglátogatták. Némelyek visszatéréséért eszes embernek mondották, mások esztelennek, hogy Keresztyénnel együtt oly veszélybe rohant, mások kigúnyolák gyávaságát, mondván: valóban ha már egyszer, miként te is, belefogtunk volna, nem lettünk volna oly gyávák, hogy utunkat csekély akadályok miatt abbahagyjuk. Ott ült azután Hajló fejlecsüggesztve közöttük, de végtére összeszedte magát, s akkor mindnyájan felhagytak további ingerelgetésével, s háta mögött kezdtek szegény Keresztyénen nevetgélni. Ennyit Hajlóról.