> Nyolcadik fejezet

> > E világon nyomorúságtok lészen, de bízzatok; én legyőztem e világot; – mert békességet hagyok néktek, amaz én békességemet adom néktek: nem úgy adom néktek, mint e világ adja. Ne háborodjék meg a ti szívetek és ne féljen (Ján 16,33; 14,27)

> Láttam álmomban, hogy Keresztyén amily gyorsan csak lehetett, szállást igyekezett magának keríteni Szép palotában. Nem messze ment, midőn egy keskeny mély útra ért, mely a kapus lakásától egy dűlőnyire feküdt; amint itt gondosan vizsgálódott maga előtt, az úton két oroszlánt látott.

> Most, gondolta magában, itt a veszély, mely Bizalmatlanságot és Félénket is visszakergeté. Az oroszlánok le voltak láncolva; de ő a láncokat nem látta. Megijedt, s mint ők, visszatérésre gondolt, mert azt hivé, hogy reá itt csak a halál várhat. De midőn az Éber nevű kapus házikójából a visszatérni akaró Keresztyént megállani látta, utána kiáltott: "Erőd oly csekély? ne félj ez oroszlánoktól, hisz le vannak láncolva, s csak a hit szilárdságának megpróbáltatására vannak oda-

> 53

> állítva, hogy kiknél található, s hogy felfedezzék azokat, kik azzal nem bírnak. Maradj az út közepén, és semmi bajod sem fog történni (Márk 4,40).

> Az oroszlánoktól való féltében, láttam most őt reszketve előre menni. Hallotta ugyan, ügyelve a Kapus szavaira, az oroszlánok bőgését, de azért nem bántották. Örömmel csapta össze kezeit s sietett a kapuhoz, hol a Kapus állott.

> 54

> Uram, kié e ház, kérdé Keresztyén a Kapustól, s beszállásolhatok-e ide éjszakára? E ház, válaszolt a Kapus, a domb urától a zarándokok kipihenésére s biztosságára építtetett. Ki vagy s hová mégy? kérdé a Kapus tovább.

> Keresztyén. Én Romlás városából jövék s most Sion hegye felé megyek. De miután már a nap leszállt, ha lehetne, szeretnék itt meghálni.

> Kapus. Mi a neved?

> Keresztyén. Most Keresztyén, de azelőtt Kegyelemnélküli. Jáfet nemzetségéből származom, kiktől Isten azt kívánja, hogy Sém sátraiban lakjanak (1Móz 9,27).

> Kapus. De hát miként történt, hogy ily későn érkeztél ide? hisz már a nap is leszállt.

> Keresztyén. Már előbb itt lehettem volna, ha én nyomorult el nem alszom a domb oldalán levő lombsátor alatt! s még így is korábban ideérhetek, ha bizonyítványomat alvás közben el nem veszítem. Most, miután már a domb ormáig értem, elkezdtem keresni, de nem találván, nehéz szívvel valék kénytelen azon helyre, a hol aludtam, visszatérni; ott megtaláltam s így jöttem most ide.

> Kapus. Jól van, majd a ház szüzeinek egyikét kihívom s ez téged (ha beszéded tetszeni fog neki) a ház szokása szerint a többi lakótársnak is bemutat. Azonnal meg is húzott egy csengettyűt, melynek szavára egy igen tiszteletreméltó s szép, Belátás nevű leány jelent meg s kérdezte, hogy miért hívták.

> A Kapus így válaszolt: ez ember Romlás városából, a Sion hegy felé utazik. Miután kifáradt

> 55

> s az éj meglepte, azt kérdi, hogy meghálhatna-e itt. Én azt mondottam neki, hogy téged foglak kihívni, s te amint beszélgettél vele, házunk szokása szerint, azt fogod tenni, amit legjobbnak látsz.

> Erre kérdezte tőle, hogy honnan jön, hová megy. Ő megmondotta. Kérdezte továbbá, hogy miként jutott ez útra? E kérdésre is megfelelt. Azután kérdezte, mit látott s mi érte útjában, azt is elbeszélte. Végül kérdezte nevét. Ekkor így beszélt: Nevem Keresztyén; s annál inkább óhajtanék itt meghálni, mert hallottam, hogy e ház a domb urától a zarándokok kipihenésére s biztosságára van építve. Erre elmosolyodott, de szemei könnybe lábadtak. Rövid idő múlva mondá Belátás, idehívok még néhányat lakótársaim közül. Gyorsan futott a kapuhoz s előhívta Okosságot, Jámborságot és Szeretetet. Ezek tehát rövid ideig beszélgetvén vele, bemutatták a többi lakótársnak is, kik közül néhányan egész a küszöbig elébe jöttek, mondván: jöjj be, te áldottja az Úrnak. E ház a domb urától azon célból építtetett, hogy benne hozzád hasonló zarándokokat megvendégeljünk. Ekkor lehajtá fejét s követte őket a házba. Midőn belépett s leült, inni adának neki s elhatározták, hogy néhányan közülük, míg az estebéd elkészül, Keresztyénnel beszélgetésbe ereszkednek, hogy így az időt a lehető legjobban eltöltsék. Jámborság, Okosság és Szeretet választattak ki e beszélgetésre, melyet így kezdtek meg:

> Jámborság. No édes Keresztyén, miután mi befogadtunk téged házunkba, reméljük, hogy

> 56

> hasznunkra s örömünkre mindazt el fogod beszélni, ami zarándoklásodban ért.

> Keresztyén. Igen szívesen! s felette örvendek, hogy ily barátságosak vagytok hozzám.

> Jámborság. Mi indított mindenekelőtt arra, hogy a zarándokéletre add magadat?

> Keresztyén. Egy borzasztó szózat ütötte meg fülemet, mely tartózkodási helyemen elkerülhetetlen romlást hirdetve nekem, kiűzött hazámból.

> Jámborság. De hát miként történt, hogy hazádból elindulva ez útra jutottál?

> Keresztyén. Isten akarta így, mert midőna romlástól való félelemmel valék eltelve, nem tudtam, hogy hová menjek. Remegésem s sírásom közben egy Evangelista nevű ember jött hozzám; ki a szoros kapuhoz utasított, mit különben soha sem találtam volna fel, azután ez útra vezérelt, mely engem egyenesen e házhoz vezetett.

> Jámborság. Hát Értelmező háza mellett nem jöttél el?

> Keresztyén. De igen, s ott láttam oly dolgokat, miknek emlékét örök életemen át meg fogom őrzeni; különösen háromét: hogy, mint fejti tovább Krisztus a szívekben a sátán dacára kegyelmi működését: mint jut el az ember reményeiről Isten kegyelmére; s végül annak álmát, ki alvása közben említette, hogy az ítélet napja elérkezett.

> Jámborság. Meghallgattad-e álmának elbeszélését?

> Keresztyén. Igen! az rettenetes álom vala!

> 57

> Majd megrepedt szívem, midőn elmondta, s mégis nagyon örülök, hogy hallhattam.

> Jámborság. S egyebet nem láttál Értelmező házánál?

> Keresztyén. Dehogy nem. Egy gyönyörű palotát mutatott, melyben mindenki aranyba volt öltözve, amint egy bátor férfi az egész fegyveres tömegen, mely a kapu bejáratát elzárta, keresztül törte magát, s ekkor hívták, hogy menjen be s hogy örök dicsőséget élvezzen. E jó ember házánál akár egy esztendeig is szívesen el tudtam volna maradni, de eszembe jutott, hogy még tovább is kell mennem.

> Jámborság. S mit láttál ezeken kívül utadban?

> Keresztyén. Kevéssel mentem csupán tovább – s íme egy a fán véresen függő alakot láttam; melyre egyetlenegyszer tekintve leesett a teher vállaimról, eddig súlyos terhem alatt kellett nyögnöm, de most megszabadultam tőle. Különösnek tetszett ez nekem, mert azelőtt sohasem láttam ilyesmit, igen, s amint így reá nézve állottam, (mert nem bírtam ellentállani, hogy rá ne nézzek), íme három dicsfénytől övezett alak lépett elém: elsejük mondván, hogy bűneim meg vannak bocsájtva, a másik leszedte rongyaimat s e szépen hímzett ruhát adta rám, a harmadik pedig azon jelt nyomta homlokomra, melyet most is ott láthatsz, s e lepecsételt levelet adta át (melyet e szavakkal kihúzott kebléből.)

> Jámborság. Nemde még egyebeket is láttál?

> Keresztyén. Igen, de ezen már neked elmondott dolgok valának a legjobbak, láttam ezenkívül távolról, de az úttól, melyen mentem, nem

> 58

> messzire, három embert, láncokban heverni. De azt hiszed, hogy fel bírtam őket ébreszteni? Láttam továbbá Betűrágót és Hízelgőt, amint a falon keresztül bebotlottak, hogy (amint legalább ők mondták) Sionba menjenek. De csakhamar elvesztek, amint előre megmondottam nekik, de nem akarták elhinni. Nehéz s keserves munkámba került e domb megmászása, valamint az oroszlánok körmeinek elkerülése is. És valóban nem tudom, hogy végül magam is nem tértem volna-e vissza, ha e jó ember, a Kapus nem áll a kapu előtt. Most hálákat adok Istennek, hogy itt vagyok, nektek pedig köszönöm, hogy befogadtatok.

> Most célszerűnek vélte Okosság, hogy ő is kérdezzen tőle egyet-mást, várva reá viszont feleletét.

> Okosság. Nem gondolsz-e néha azon hazára, amelyből kiindultál?

> Keresztyén. Igen, de szégyennel és utálattal telve (Zsid 11,15–16). Ha kívánnám újból azon hazát, melyből kijöttem, lett volna elég alkalmam a visszatérésre, most azonban egy jobb, tudniillik mennyei hont óhajtok.

> Okosság. Nem maradt-e azonban meg rajtad vagy benned régi lényedből semmi?

> Keresztyén. Igen, de egészen akaratom ellenére; ugyanis benső képzelmeim s igyekvéseim, melyekben minden honfitársaim, szintúgy mint én, gyönyörködnek, most azonban az ilynemű dolgok csak elszomorítanak, s ha választanom szabadna, ily dolgokra sohasem gondolnék. De ha jót akarok

> 59

> is cselekedni, megtalálom magamban, hogy a bűn fölöttébb hozzámragadott (Róm 7,21).

> Okosság. Néha-néha nem tűnik-e neked úgy, mintha azon dolgok, melyek azelőtt lesújtottak, most le volnának győzve?

> Keresztyén. Igen, de ó, nagyon ritkán; mikor ezt érzem, aranyórák azok reám nézve.

> Okosság. Emlékezel-e reá, hogy mi által tetszenek olykor legyőzötteknek kísértéseid?

> Keresztyén. Ó, igen, azáltal, ha a kereszten látottra gondolok; azáltal, ha hímzett ruhámat látom; azáltal, ha a levélre tekintek, melyet keblemben hordozok, s azáltal, hogy szívem zarándoklásom céljának puszta gondolatára is lángra gyúl.

> Okosság. S mi célból igyekszel oly nagyon Sion hegye felé?

> Keresztyén. Ott remélem Azt élve látni, ki holtan függött a kereszten, s ott remélem, hogy attól meg fogok szabadulni, mi reám mindmáig benső kísértés. Ott, azt mondják, ott nincs halál, s ott oly társak barátságának fogok örvendeni, kikben gyönyörűséget találok (Ésa 25,8; Jel 21,3–4), s hogy megmondjam az igazat, én őt szeretem, mert hisz ő szabadított meg terhemtől, s már megelégeltem benső betegségemet. Vágyom oda, hol nem halok meg többé, azok seregébe, kik folytonosan így kiáltanak: "Szent! Szent! Szent!".

> Most így szólt Szeretet Keresztyénhez: van-e saját tűzhelyed? házas vagy-e?

> Keresztyén. Van nőm s négy gyermekem.

> Szeretet. S miért nem hoztad őket magaddal?

> 60

> Ekkor Keresztyén sírni kezdett s így beszélt: ó, mily örömmel tettem volna! de ők mindnyájan ellenezték eltávozásomat s zarándoklásomat.

> Szeretet. Beszélned kellett volna velük, igyekezned kellett volna kimutatni nekik a veszélyt, mely visszamaradásuk által reájuk háramlik.

> Keresztyén. Hiszen azt megtevém s elmondottam nekik, mint engedte Isten látnom városunk végromlását, de ők nevetségesnek találták szavaimat, s nem hivék el. (1Móz 19,14)

> Szeretet. Felhívtad-e Istent, hogy nekik adott tanácsodat megáldja?

> Keresztyén. Igen, mégpedig teljes szívemből tevém, mert tudnod kell, hogy én nőmet s szegény gyermekeimet véghetetlenül szeretém.

> Szeretet. De beszélted-e nekik a végveszélytől való saját félelmedet és aggodalmadat? mert azt hiszem, világosan előre látád.

> Keresztyén. Igen, folyvást arról beszéltem. De különben arcomon, könnyeimből s reszketéseimből is olvashaták az aggállyal várt s már fejünk felett lebegő ítélettől való félelmet. De mindez nem bírhatta őket reá, hogy velem jöjjenek.

> Szeretet. De mit hozhatának fel, a veled nem menetel okául?

> Keresztyén. Nőm attól félt, hogy elvesztendi a világot, s gyermekeim az ifjúság örömeiről nem tudtak lemondani. Elég az hozzá, egyik eggyel, másik mással állott elő; s így mindannyian egyedül hagytak vándorolni.

> Szeretet. Nem rontottad-e meg hiú életeddel

> 61

> mindazt, mit rábeszélő szavakkal kivihettél volna, hogy őket magaddal vihessed?

> Keresztyén. Az bizonyos, hogy életemet nemigen dicsérhetem, mert néhány ballépésem magam előtt is tudva van. Jól tudom, hogy az ember életmódjával hamar megdöntheti, mit döntő érvek s rábeszélés által fáradozott másoknál üdvükre építeni. De annyit mondhatok, hogy nagyon őrizkedtem, nehogy helytelen cselekedeteim által okot adjak reá, hogy a zarándokélettől elidegenedjenek. S éppen ezért veték szememre, hogy én szőrszálhasogató vagyok, s oly dolgoktól, amikben ők semmi rosszat sem látnak, csak az ő kedvükért tartóztatom vissza magamat. Ha az tartotta őket vissza, mit rajtam láttak, mégis úgy vélem, bátran mondhatom: legnagyobb gondom volt, hogy Isten ellen ne vétkezzem s felebarátom iránt igaztalan ne legyek.

> Szeretet. Káin megölte testvérét (1Ján 3,12); mert az ő művei gonoszok, testvérének művei pedig igazak valának, és így ha nőd és gyermekeid ezért megharagudtak reád, csak a jó elleni makacsságuknak adták jelét, s lelkedet vérüktől megmentetted. (Ezék 3,19)

> Így láttam őket álmomban egymás mellett ülni, s beszélgetni, míg az estebéd elkészült. Midőn tálalva volt, leültek a lakomához, a kövér állatokból, a seprejétől megtisztult borból álló lakomához. (Ésa 25,6), s az asztal felett folyvást a domb uráról beszélgettek, annak cselekedeteiről és arról, hogy amiket tett, mi okból tevé; s miért építette e házat. Abból, amit beszéltek, megtudtam, hogy igen nagy hős vala,

> 62

> aki azt, ki a halál hatalmával bírt (Zsid 2,14–15) legyőzte, s saját veszélyeztetésével letiporta, amiért őt még jobban szeretem.

> Mondták (s én elhiszem, jegyzé meg Keresztyén), hogy ezt sok vérontással vitte véghez. De műveit az koszorúzta a kegyelem dicsőségével, hogy mindent csupán öröksége iránti szeretetből tett. Emellett néhány lakótárs úgy nyilatkozott, hogy a kereszten történt kimúlta után látták őt s beszéltek vele; azt állítják, hogy saját szájából hallották, hogy ő a szegény zarándokokat úgy szereti, mint senki más, napkelettől nyugatig.

> Azonfelül bizonyítékát is adták annak, amit állítottak, tudniillik hogy dicsőségéről önként lemondott csak azért, hogy abban a szegényeket is részesíthesse, s szintén, hogy maguk hallották tőle mondani, hogy ő nem akar a Sion hegyén egyedül lakni. Ezeken kívül így szólottak: néhány a természettől koldusnak született s porból származott zarándokot hercegi méltóságra emelt. (1Sám 2,8; Zsolt 113,7)

> Így beszélgettek együtt késő éjig, s miután uruk oltalmába ajánlották magukat, nyugodni mentek. A zarándokot felül egy tágas szobába utasították, melynek ablaka napfeljötte körül felnyílt. A szoba Béke nevet viselt. Virradtig ott aludt, s akkor felébredve így énekelt:

> > Ah, hol vagyok! mi nagy Jézus kegyelme, mit
> > Mindnyájan érezünk s mi egyképp boldogít.
> > Gondot viselt reám! bűneim megbocsátva!
> > E földön lépek még a boldog mennyországba.

> 63

> Reggel újra beszélgetvén vele, mondották, hogy addig ne távozzon el, míg az ottani ritkaságokat meg nem mutatták neki. Először is a tanterembe vezették, hol megmutaták neki a legrégibb okmányokat, s azok közt legelőször, amint álmomból emlékszem, a domb urának származási fáját, melyből kitűnt, hogy ő a napok vénjének (*) fia. Itt részletesen fel voltak mutatva a tettek, melyeket véghezvitt, s több százaknak nevei, kiket szolgálatába vévén oly lakásokba tétettek, melyek sem az idők folytán, sem a természet mulandósága következtében nem dőlnek romba.

> Ezután felolvastak néhány ritka becsű cselekedetet, melyek közül néhányat szolgái vittek véghez; ugyanis, hogy miként hódítottak meg királyságokat, mint gyakorolták az igazságot, mint érték el az ígéreteket, miként fogták be az oroszlánok torkát, mint oltották ki a tűz erejét, mint tompították el a kard élét, mint lettek a gyöngeségből erősek, hatalmasok a küzdelemben, s miként igázták le az idegen hadakat.

> Majd a házi okmányok más részét olvasták, melyekben ki volt mutatva, mily kész az Úr minden embert, valóban minden olyan embert kegyelmébe venni, ki a múltban személyét és eljárását mégoly nagyon gyalázta is. Itt más csodálatos dolgokról is különös tudósítások találtattak, melyek így egészen Keresztyén szemei elé lettek varázsolva, a régi és újabb idők dolgairól, összeköttetésben a már előbb kijelentett eseményekkel, melyek már valóban teljesedésbe mentek, egyfelől az

> > (*) Dániel könyvének "öreg korú"-ját, vagyis az Atya Istent hívja így szó szerint a héber szöveg. [NF]

> 64

> ellenség ijedségére és borzalmára, másfelől pedig a zarándokok vigasztalására s felüdítésére.

> Másnap a fegyvertárba vitték, s ott különbféle fegyverzeteket mutattak neki, soha el nem pusztuló kardokat, sisakokat, páncélokat s lábvasakat, miket az Úr a zarándokok számára készített. Ilynemű készlet itt oly sok vala, hogy belőle oly nagy sereget, mely az ég csillagainak számát is túlhaladná, fel lehetne ura szolgálatára fegyverezni.

> Megmutatták azután neki azon műszereket, mikkel szolgái közül néhányan, csodás dolgokat vittek véghez. Így megmutatták Mózes botját, azon kalapácsot s szeget, mellyel Jáhel megölte Siserát, az edényeket, kürtöket s fáklyákat, mikkel Gedeon Midián seregét rnegszalasztá. Azután megmutatták a botokat, mikkel Sámgár hatezer embert megvert, s az állkapcsot, mellyel Sámson oly hatalmas tetteket vitt véghez; azután Dávid parittyáját, s a követ, mellyel a gádi Góliátot megölé, s azon kardot, mellyel az Úr megölendi a bűn fiát, azon napon, melyen a zsákmányra készülni fog. Ezeken kívül még több válogatott darabokat is mutatának, amiknek Keresztyén igen megörült. Ezeket elvégezvén, nyugodni mentek.

> Láttam azután álmomban, hogy másnap reggel készült tovább menni; ők azonban kérték, hogy másnapig maradjon. Meg fogjuk neked mutatni, így szóltak, ha szép idő lesz, azon kedves hegyeket, melyek jobban megvigasztalnak s megörvendeztetnek, mert közelebb esnek a várva várt révhez, mint a ház, melyben jelenleg időzöl. Beleegyezett s ott

> 65

> maradt. Reggelre kelve a ház fedelére vezették, hol délig fenn maradni kérték. Ő megtevé. S íme, távolban kellemes, hegyes ország tűnt szemébe, felékítve erdőkkel, szőlőhegyekkel, gyümölcsfákkal s minden nemű virágokkal, forrásokkal s kutakkal, hogy már csak rájuk nézni is gyönyörűség volt (Ésa 33,16.17). Kérdezte ez ország nevét, s ők így feleltek: ez Immánuel országa, s éppúgy, mint e halom, a zarándokok köztulajdona; ha odaérsz, mondák, onnan meg fogod látni a mennyei város kapuját, amit neked majd az ott élő pásztorok mutatnak meg.