> Tizennyolcadik fejezet

> > "A mi vitézkedésünknek fegyverei nem testiek, hanem Isten ereje által erősek a nagy erősségeknek lerontására. Mikor tudniillik minden emberi okoskodást elfordítunk és minden nagyságot, mely felemelkedik az Istennek ismerete ellen; és az embereknek minden gondolatjukat foglyul visszük, hogy a Krisztusnak engedjünk." (2Kor 10,4.5)

> Rövid időn belül a távolból egy embert vettek a zarándokok észre, ki lassan, s útitárs nélkül jött szemközt velük az országúton.

> "Ez oly ember," mondá Keresztyén társához "ki hátat fordított Sionnak, s most szembe jön velünk."

> Reményteljes. Jól látom; de ügyeljünk magunkra azon esetben, ha ő is hízelgő volna. – Így mindig közelebb jött, míg egészen elérte őket. Ateista nevet viselt s kérdezte, hogy hova mennek.

> Keresztyén. Sion hegye felé igyekszünk. Erre Ateista hangos kacajban tört ki.

> 170

> Keresztyén. Mit jelentsen e nevetésed?

> Ateista. Esztelenségteken nevetek‚ hogy ily fáradságos útba bocsátkoztatok, s minden fáradalmatokért nem nyertek egyéb jutalmat, mint az odamenetért a visszatérhetést.

> Keresztyén. Azt hiszed, nem fognak bennünket befogadni?

> Ateista. Befogadni? azon hely, melyről álmodoztok, az egész világon nem található meg.

> Keresztyén.De mégis csak a jövő világban.

> Ateista. Midőn még otthon hazámban valék, én is hallottam arról, mit állítotok; azért felkészültem, s már húsz év óta kerestem e várost, de oly keveset találtam belőle, mint utazásom első napján. (Préd 10,15; Jer 17,15)

> Keresztyén. Mi nem csak hallottuk, de hisszük is, hogy e hely megtalálható.

> Ateista. Ha hazámban nem hittem volna el, nem jövök keresése végett ennyire. De miután nem találtam, (aminek pedig meg kellett volna történni, ha e hely csakugyan léteznék, mert én tovább mentem, mint ti, hogy felkeressem), visszatértem, s most abban keresem kedvemet, amit akkoriban elvetettem volt, hogy azt elérhessem, amiről most látom, hogy nem is létezik.

> Erre mondá Keresztyén útitársához Reményteljeshez: vajon igaz-e mindaz, mit ez az ember itt mond?

> Reményteljes. Vigyázz; ez is egyike ama hízelgőknek. Gondold meg, mibe került már egyszer, hogy ily emberre hallgatánk. Hogyan? nem

> 171

> léteznék Sion hegye? nem láttuk-e a kedves hegyekről ama város kapuját? ne járjunk e tovább is a hitben? (2Kor 5,1–7) Előre tehát, nehogy megint utolérjen bennünket az ostoros ember. Neked kellett volna e tanítást nekem adnod, mit én adok most neked: "szűnjél meg, szerelmes fiam, hallgatni az olyan tanítást, mely téged arra viszen, hogy a bölcsességnek igéjétől elszakadj." (Péld 19,27)

> Keresztyén. Édes testvérem, nem azért intéztem hozzád a kérdést, mintha hitünk igazságán kétkedném, hanem hogy megkísértselek, s bizonyságot nyerjek szíved erős voltáról. Ami ezen embert illeti, jól tudom, hogy e világ istene elvakítá őt. Menjünk hát előre, miután tudjuk, hogy az igazság kezünkben van, s hogy az igazságból hazugság nem származhatik. (1Ján 2,21)

> Reményteljes. A dicsőség reményében, melyet Isten adni fog, máris örvendek.

> Így elfordultak azon embertől, ki rajtuk nevetve, odább kelt útján.

> Ezután láttam álmomban, hogy ismét mentek, míg egy bizonyos tájra érkezének, melynek levegője azon tulajdonsággal bír, hogy a vándort, ki oda mint idegen lép, lankadttá és álmossá teszi. Reményteljes itt igen rest s álmos kezdett lenni. Azért mondá Keresztyénnek: "az álom annyira elnyom, hogy alig vagyok képes szemeimet nyitva tartani, pihenjünk és szunyókáljunk itt egy keveset." – "Nem jó lesz" – mondá a másik "mert elaludnánk s soha sem ébrednénk többé fel."

> Reményteljes. Hogyan testvérem? édes

> 172

> munkásnak az álom s rövid alvás felfrissítene bennünket.

> Keresztyén. Nem emlékszel-e, hogy a pásztorok egyike az elvarázsolt földtől való elővigyázatot ajánlott? ezáltal azt akarta mondani, hogy őrizkedjünk az alvástól. Azért ne aludjunk, mint mások, hanem őrködjünk, s éberek legyünk. (1Thess 5,6)

> Reményteljes. Belátom hibámat, s ha itt egyedül lettem volna, alvásom által halálos veszélybe esem. Mily igaz mit a bölcs ember mond: "Sokkal jobban vagyon dolga a kettőnek, hogynem az egynek." (Préd 4,9) Eddig társaságod valódi jótékonyság vala reám nézve; s fáradságodért el fogod nyerni jutalmadat.

> Keresztyén. Nosza hát, hogy az e helyen való álmosságot elkerülhessük, fogjunk valami hasznos beszélgetéshez.

> "A legszívesebben" – válaszolt a másik.

> Keresztyén. Hol kezdjük el?

> Reményteljes. Ahol Isten velünk elkezdette. De légy oly jó s kezdjed el te.

> Erre Keresztyén így szólott: monddsza csak, mi vezetett először azon gondolatokra, melyekkel jelenleg foglalkozol?

> Reményteljes. Nemde arra célzol, mint jöttem arra, hogy lelkem üdvére gondoljak?

> Keresztyén. Igen, erre gondoltam.

> Reményteljes. Hosszú ideig azon dolgokban találtam kedvemet, melyek városunkon kitétettek s áruba bocsájtattak; azon dolgokban, me-

> 173

> lyek, ha mellettük maradok, bizonyosan örökös kárhozatba döntöttek volna.

> Keresztyén. Miféle dolgok voltak ezek?

> Reményteljes. A világ minden kincse s gazdagsága. Nagy gyönyörűségemet találtam továbbá a dobzódásban, zabálásban, ivásban, káromkodásban, hazugságban, ocsmányságban s az Úr napjának megvetésében is, s mindazokban, mik a lélek romlására vezetnek. De végül azt találtam, midőn isteni dolgokról hallottam, s azok felett gondolkoztam, (azt gondolom, mit tőled s kedves Hívedtől tudtam meg, ki hite s jámbor életmódja miatt Hiúság vásárán kivégeztetett), hogy e dolgok vége a halál s ugyanezekért le fog sújtani Isten haragja a hitetlenség gyermekeire. (Róm 6,21–23; Ef 5,6)

> Keresztyén. Azonnal megragadott e meggyőződés hatalma?

> Reményteljes. Ó, nem, nem voltam képes a vétek rosszaságát, sem a kárhozatot, mely ezt nyomban követi, azonnal felismerni. Sőt midőn kedélyem e szavakra először megrázkódott, igyekeztem szemeimet annak világossága elől bezárni.

> Keresztyén. De mi volt az oka, hogy a Szentléleknek szívedre való első működésekor magadat így viselted?

> Reményteljes. Az okok ezek voltak. 1. nem tudtam, hogy ez Isten működése volt bennem. Soha sem gondolhattam volna, hogy Isten egy vétkes megtérítését vétkének felfedezésével kezdené; 2. a vétek testemnek még igen kellemetes vala, s így nem örömest hagytam el; 3. nem válhattam még

> 174

> meg tőle, mert az azzal s élvezetével való társulás még sok ingerrel bírt reám nézve; 4. azon órák, melyekben vétkes voltomnak érzete elfogott, oly nyughatatlanítók s szívet rázkódtató órák valának, hogy még csak a reájuk való emlékezést sem viselhettem el szívemben.

> Keresztyén. Tehát amint látszik, nyughatatlanságodtól néha mégis megszabadultál?

> Reményteljes. Igen, de mindig újra visszatért, s ugyanolyan gonosznak tűntem fel magamnak, sőt még gonoszabbnak, mint azelőtt.

> Keresztyén. Hogyan? mi hozta fel ismét kedélyedben vétkedet?

> Reményteljes. Több dolog; pl. ha az utcán csak egy jó emberrel is találkozám‚ vagy ha valakit a Bibliából láttam olvasni, ha fejem fájt, midőn hallám, hogy szomszédaim valamelyike beteg volt; ha a halálharang kongását hallottam; ha saját halálomra gondoltam; ha hirtelen halálesetekről hallottam, különösen pedig midőn az jutott eszembe, hogy nekem is csakhamar meg kell jelennem az ítélőszék előtt.

> Keresztyén. S megmenekedhettél néha vétked súlyától, ha terhe érzete így felébredt benned?

> Reményteljes. Nem, nem tudtam. Sőt annál nehezebben nyomott, s a vétekhez való visszatérés gondolata, kétszeres kínokat okozott nekem.

> Keresztyén. S ekkor mit cselekedtél?

> Reményteljes. Azt gondoltam, hogy igyekeznem kell életemet megjavítani, mert különben bizonyosan elkárhozom.

> 175

> Keresztyén. S megkísérelted csakugyan a javulást?

> Reményteljes. Igen. Nem csak vétkem, hanem vétkes társaságok elől is futni igyekeztem, s vallási kötelességeim teljesítéséhez fogtam: imádkoztam, olvastam, sírtam vétkeim felett, igazat szólottam felebarátaimról stb. Ezeket s még egyebeket is tettem, de miket itt előadni felette hosszadalmas lenne.

> Keresztyén. S emellett jól érezted magadat?

> Reményteljes. Igen, egy ideig; de a javulásra történő minden kísérletem mellett végül bizonyos nyughatatlanság fogott el.

> Keresztyén. Miként történhetett ez, miután mégis megjavultál?

> Reményteljes. Többféle dolog idézte elő bennem e nyughatatlanságot, de különösen e következő mondások: "olyan, mint a tisztátalan és mint a megfertéztetett ruha, minden mi igazságunk." (Ésa 64,6) "Egy test sem igazul meg a törvénynek cselekedeteiből." (Gal 2,16) "Ha mindazokat megcselekszitek is, amelyek néktek parancsoltattak, ezt mondjátok: haszontalan szolgák vagyunk." (Luk 17,10) S más ezekhez hasonló helyek, mikből ezt következtetém: ha minden igazságom olyan, mint a ronda ruha, ha a törvény cselekvése folytán senki sem lehet igaz; s ha, habár mindent elkövettünk, mégis haszontalan szolgák vagyunk, akkor esztelenség azon igyekezni, hogy a törvény cselekedetei által juthassunk a mennybe. Továbbá azt

> 176

> következtetém, ha valaki egy kereskedőnél száz tallér adósságot csinál s mindent kifizet, amit ezután bevásárol, de mégis míg a régi adósság törlesztve nincs, a kereskedő őt megidéztetheti s börtönbe vettetheti, míg mindent ki nem fizet.

> Keresztyén. Nos? miként alkalmaztattad ezt magadra?

> Reményteljes. Így gondolkoztam magamban: oda vittem dolgomat vétkeim által, hogy Isten könyvében ellenem nagy tartozás van felróva, s éltem jelen megjavítása nem törölheti el ama régi tartozást. Tehát éltem megjavítása mellett is még mindig kérdenem kellene: hogyan szabadulhatnék meg azon kárhozattól, melynek előbbi tetteim által kitettem magamat?

> Keresztyén. Helyes alkalmazás. De folytasd tovább.

> Reményteljes. Még egy körülmény van, mi engem, mióta éltemet javítani kezdém, mindig nyugtalanított: ha legjobb tetteimet veszem is pontosan szemügyre, mindig újabb vétkeket fedezek fel, melyek legjobb cselekedeteim közé is vegyülnek. Kénytelen vagyok tehát azt következtetni, hogy bármily sokat tartottam is magamról s előbbi tetteimről, egy napon is elegendő vétket követek el arra nézve, hegy a poklot megérdemeljem, ha előbbi életem mégoly bűntelen lett volna is.

> Keresztyén. S ekkor mit cselekedtél?

> Reményteljes. Nem tudtam, mitévő legyek, míg Hívnek, mert jó ismerősök voltunk, fel nem tártam szívemet. S ő azt mondotta, ha nem ér-

> 177

> hetem el oly ember igazságát, ki soha sem vétkezett, úgy sem saját, sem a világ minden igazsága nem menthet meg engem.

> Keresztyén. S hittél szavainak?

> Reményteljes. Ha akkor mondja, midőn még önjavításomban gyönyörűségemet lelém, ezért bolondnak neveztem volna. De most, midőn saját gyengeségemet s vétkeimet, melyek legjobb tetteimhez is mintegy hozzáragadtak, felismerém, kényszerítve valék teljesen osztani véleményét.

> Keresztyén. De hitted-e, midőn először szólott erről veled, hogy lenne oly ember található, kiről jogosan el lehetne mondani, hogy soha egyetlen vétket sem követett el?

> Reményteljes. Be kell vallanom, e szavakon eleinte megütköztem, de midőn hoszabban beszéltem vele s foglalkoztam azokkal, végül teljesen meggyőződtem a dologról.

> Keresztyén. S megkérdezted tőle, miféle ember volna az, s miként igazulhatnál meg általa?

> Reményteljes. Igen; s ő azt mondá, hogy az az Úr Jézus, ki a magasság királyának jobbján ül. (Zsid 10,12) És még hozzátevé: "tehát általa kell megigazulnod, úgy hogy bizalmadat helyezzed abba, amit Ő a testi életének napjaiban művelt és a keresztnek fáján szenvedett." (Róm 4,5; Kol 1,14; 1Pét 1,19) Kérdeztem ezután tőle, miként bírhat ez ember igazsága oly nagy erővel s érvénnyel, hogy másokat is megigazíthat Isten előtt? – ő így válaszolt: "Ő volt a hatalmas Isten, s amit tett, nem magáért tevé, s hogy meghalt, értem halt

> 178

> meg. Az ő engedelmessége és az ő érdeme betudatnak nekem, ha őbenne hiszek."

> Keresztyén. S mit cselekedtél ezután?

> Reményteljes. A hitre vonatkozólag ellenvetéseket tettem, mert azt gondoltam, hogy Krisztus majd nem fog nekem segíteni akarni.

> Keresztyén. S erre Hív mit válaszolt?

> Reményteljes. Felhívott, hogy menjek hozzá s lássam magam. Én azt felelém, hogy ez elbizakodás volna. – "Nem" – folytatá, "nem az, mert hisz meg vagy híva." (Máté 11,28) Ekkor egy, magától az Úrtól ihletett könyvet adott kezembe, hogy annál bátrabbá tegyen a hozzámenetelre, s azt a tanúságot tevé a könyvről, hogy annak minden betűje és cikkelye erősebben áll, mint menny és föld. (Máté 24,35) Azon kérdésemre, hogy mit cselekedjem, ha hozzá megyek, azt felelé, miszerint térdeimen állva teljes szívemből s lelkemből kérnem kell az Atyát, hogy Fiát jelentse ki előttem. Midőn tovább kérdeztem, mily imával forduljak hozzá, így felelt: menj, és azt fogod találni, hogy egész éven át a kegyelem székén ül, hogy azoknak, kik hozzá jönnek, bocsánatot s feloldást osztogasson. (2Móz 25,22; 3Móz 26; 4Móz 7,89; Zsid 4,18) Még azt is felhoztam: nem tudom mit mondjak, ha hozzá érkezem; ekkor figyelmeztetett, hogy eképpen beszéljek: "Isten, légy irántam, szegény bűnös iránt kegyelmes, s ajándékozz meg Jézus Krisztus megismerésével s a benne való hittel; mert elismerem, hogy az Ő igazsága s az abban vetett hit nélkül menthetetlenül elveszek. Ó, Uram! hal-

> 179

> lottam, hogy te kegyelmes Isten vagy, s fiad, Jézus Krisztus e világ Üdvözítője, se mellett kész lennél oly szegény bűnösöket is, minő én vagyok, vele megajándékozni, s valóban én szegény bűnös vagyok. Uram! dicsőítsd meg kegyelmedet lelkem megmentésével, fiad Jézus Krisztus által. Ámen."

> Keresztyén. S úgy cselekedtél, amint parancsolta?

> Reményteljes. Igenis úgy, s nemcsak egyszer.

> Keresztyén. S kijelenté előtted az Atya az ő Fiát?

> Reményteljes. Sem első, sem második, sem harmadik, sem negyedik, sem ötödik alkalommal nem, sőt a hatodikkal sem.

> Keresztyén. S mihez láttál akkor?

> Reményteljes. Valóban nem tudtam, mihez fogjak.

> Keresztyén. Nem jutott-e eszedbe, hogy fel kellene az imádkozással hagynod?

> Reményteljes. De igen, legalább ezerszer.

> Keresztyén. S mégis mi okból nem hagytad abba?

> Reményteljes. Azt hittem, hogy igaz amit mondottak: hogy Krisztus igazsága nélkül az egész világ sem menthet meg, s azért így gondolkoztam magamban: Ha felhagysz imádkozásoddal, el fogsz veszni, s elveszésnél több a kegyelem széke előtt sem érhet. Emellett az is eszembe jutott: "ha a meghallgatás késik is, várjad, mert bizonyára eljő és el nem marad." (Hab 2,3) S azért szü-

> 180

> net nélkül imádkoztam, míg kijelenté előttem az Atya az ő Fiát.

> Keresztyén. S miként jelenté ki magát előtted?

> Reményteljes. Nem láttam őt testi, hanem lelki szemeimmel (Ef 1,18.19), mégpedig a következő módon: egy napon igen szomorú valék, s azt hiszem, szomorúbb, mint bármikor életemben. E szomorúság bűneim nagyságának s gyalázatosságának újabb észleléséből származott. S midőn nem láttam magam előtt egyebet pokolnál és lelkem örök kázhozatánál, úgy tetszett, mintha egyszersmind láttam volna az Úr Jézus Krisztust a mennyből reám letekinteni s így szólani hozzám: "higgy az Úr Jézus Krisztusban és idvezülsz." (ApCsel 16,31) S e szavakból: "aki én hozzám jő, semmiképpen meg nem éhezik, és aki hiszen énbennem, meg nem szomjúhozik soha" (Ján 6,35), azt vettem ki, hogy hivés és hozzájövetel egy és ugyanaz, s azért aki szívéből vágyakozik a Krisztusban való üdvözülésre, valóban hisz Krisztusban. Ekkor könnybe lábadtak szemeim s kérdém: "de Uram, oly nagy bűnös, mint én vagyok szintén elfogadtathatik s üdvözülhet általad?" – s hallám, hogy erre mondá: "aki én hozzám jő, semmiképpen nem vetem ki." (Ján 6,37) Erre így szóltam én: "de Uram, mit kell rólad tartanom, ha hozzád jövök, hogy hitem helyes legyen?" – Ő így felelt: Krisztus azért jött a világra, hogy a bűnösöket üdvözítse. Ő a törvénynek vége, s aki őbenne hisz, az megigazul. (1Tim 1,15; Róm 10,4) Ő a mi bűneinkért halálra adatott és feltámadott a mi iga-

> 181

> zulásunkért. (Róm 4,25) Ő szeretett bennünket, s vétkeinket vérével mosta le. (Jel 1,5) Ő közbenjáró Isten között és emberek között. (1Tim 2,5) Ő mindenkor él, hogy esedezzék miérettünk. (Zsid 7,24.25) Mindezekből világos lőn előttem, hogy igazságomat személyében s a vétkeimért való minden elégtételt vérében kell keresnem; mert mindaz, amit ő Atyja törvénye iránti engedelmességből tett, s hogy magát e törvény büntetésének alávetette, nem önmagáért történt, hanem azokért, kik felszabadulásukra üdvét hálával fogadják. – S most szívem örömmel, szemeim könnyel teltek el s szívem a Jézus Krisztus neve, népe s útjai iránt való szeretetben olvadozott.

> Keresztyén. Ez valóban Krisztus kijelentése volt lelkedben. De mond csak meg, még különösen, mily hatással vala ez lelkedre.

> Reményteljes. Annak ismeretére vezetett, miszerint a világ minden vélt igazsága dacára kárhozat állapotában van; felismertem, hogy Isten az Atya, habár igazságos, mégis tisztázhatja a hozzá jövő bűnöst; mélyen megszégyenített előbbi életem gyalázatossága s tudatlanságom. Mert soha sem tűnt fel előttem Jézus Krisztus szépsége úgy, mint e pillanatban. Szent élet utáni kívánságot ébresztett bennem, s vágyat, hogy Krisztus Urunk tiszteletére s dicsőítésére én is tegyek valamit. Igen, azt hiszem, szívem utolsó csepp vérét is kiontottam volna érette.